Fra Johannes' Åpenbaring, kapittel 20, vers 13.
"Og havet ga sine døde tilbake, -
- og døden og dødsriket sine døde, -
- og de ble dømt, enhver etter sine gjerninger."
Vi vet altså at Gud vil skjenke Richard og Ruth Haster sin gunst -
- på grunn av deres fromme livsførsel.
Den eneste sorgen vi bør føle er for deres vakre datter Rebecca.
- Er du klar? - Ja, det er jeg.
- Du kommer til å få oppmerksomhet. - Er det for mye?
Du kler jo ikke på deg for å gjøre moren din glad.
- For guttene er det perfekt. - Jeg ser etter menn, ikke gutter.
Far, si god natt til di lille jente.
Jeg får lyst til å reise meg og kysse deg.
Skal jeg ta med noe hjem?
- Jeg er hjemme kl. 22. - Nei. Du har ikke vært ute på ...
- Månedsvis. - Faren din har faktisk rett.
Du når knapt nok ut hvis du er hjemme kl. 22, så vi ses kl. 23.
Senest.
Tidligst.
Klokken 23.
Ruth, jeg tror det er et gassutslipp.
Ikke gå. Jeg ble nesten lei av å se på deg.
Det er en rar ting å si.
Jeg ble nesten lei av å se på deg og ikke by deg opp.
- Det tror jeg neppe. - Det er godt å se ei jente føre.
- Jeg vet ikke helt ... - Jo, det gjør du.
- Du var en god datter for dem. - De kommer til å savne deg.
Var det ikke bedre enn en kveld hjemme hos mor og far?
- Ring hvis du trenger noe. - Vi er veldig lei oss.
Var det ikke bedre enn en kveld hjemme hos mor og far?
Hvor skal hun?
Så du kom hjem før oss.
Du skulle ikke ha slått døra så hardt inn i meg, Becky.
Kommer du ikke og legger deg?
Nei, jeg venter på Rebecca.
Unnskyld.
- Jeg sa unnskyld. - Det er litt for sent nå, hva?
- Alt i orden? - Unnskyld at jeg nesten traff deg.
Vent med å være lei deg til du faktisk treffer meg.
- Får jeg sitte på? - Jeg skal til sommerhuset.
- Jeg har et på Shadyside Drive. - Det er like ved mitt. Hopp inn.
- Jeg har ikke sett deg ved sjøen. - Lenge siden jeg har vært her.
Far ble for syk til å reise.
Vi dro hit hver sommer da jeg var liten.
- Er ikke foreldrene dine her nå? - Det håper jeg ikke.
Pass på!
- Unnskyld. - Vil du ikke kjøre litt saktere?
- Unnskyld. Det var ikke meningen. - Det håper jeg da ikke.
- Hva? - Glem det.
Jeg har ikke vært her på lenge.
Trives du her oppe? Eller drar du hit for å slippe unna?
Jeg likte det før. Hva med deg?
Jeg orket ikke byen. Jeg er her for å få ny luft.
Det er roligere her. Og det er nærmere naturen.
Mer ensomt ... Det liker jeg.
- Liker du å være ensom? - Nei, ikke akkurat.
Men jeg er alene nå, så jeg prøver å få det beste ut av det.
Man behøver ikke være alene for å være ensom.
- Er det ikke her? - Jo.
Stan, har du noensinne sett noe som ikke var der?
Nei. Har du?
Nei. Aldri.
Da er vi her.
- Du glemte å sette meg av. - Unnskyld.
- Jeg kan kjøre deg dit ... - Nei, det er ikke så langt.
- Det var min feil. Hopp inn. - Nei, Rebecca. Gjør meg en tjeneste.
Ikke unnskyld for mer i dag. Du trenger ikke det.
- Da ses vi. - Ja, håper det.
- God natt, Stan. - God natt, Rebecca.
Sikringsskapet er i kjelleren.
Jeg så at du gikk inn, men lyset ble ikke tent, så jeg ble bekymret.
Hvordan kom du inn?
- Jeg glemmer alltid å sjekke den. - Da kan alle komme inn hit.
Hva er det?
Faren min.
Jeg glemte at den stod her. Det var en reserve.
Kom. Det er ingen her. Det begynner å bli sent.
Vent.
- Nå ses vi helt sikkert igjen. - Du kan da håpe på det.
Det er alltid bra.
Hvis du har bruk for noe, er jeg rett rundt hjørnet.
Hallo!
Hei.
- Pass på. Vannet er dypt. - Jeg er god til å svømme.
Jeg ser det. Jeg heter Becky. Hva heter du?
- Hva gjør du? - Ingenting. Hva med deg?
- Jeg var ute og løp en tur. - Jeg elsker å løpe.
- Hva gjør du? - Jeg har passet foreldrene mine.
Har du passet foreldrene dine? Jeg trodde de skulle passe deg.
Det pleide de å gjøre, men så ble det min tur.
Det vil jeg aldri gjøre.
- Hva vil du bli som voksen? - Jeg er voksen nok allerede.
- Jeg blir ikke eldre. - Sånn ville jeg gjerne tenke.
Det er for sent for deg nå. Jeg er lei, så jeg løper hjem.
Sjarmerende lita jente. Sånn jeg var en gang.
- Hallo! Gå bort derfra! - Unnskyld, men duppen hoppet.
- Du må ha skremt bort fiskene. - Jeg synes jeg så deg før.
- Jeg så deg for en times tid siden. - Da var jeg ikke her.
- Jeg løp forbi og ropte hei. - Dette er en privat gangbro.
Forsvinn, ellers ringer jeg til sheriffen.
- Hva gjør du? - Ja, kom og hjelp oss.
Det var bare en drøm.
Tror jeg ...
- Hei. - Hei. Jeg har med middag.
- Jeg er faktisk god til å lage mat. - Dessverre, men jeg har spist.
Jeg har noe som er enda bedre.
Du ser ut som du har gått tom for argumenter, men ikke er overbevist.
Du ser også ut som du er alene og deprimert og opprørt over noe.
Jeg kjenner noen som liker det sånn, men ikke deg.
Unnskyld. Jeg burde ikke anta sånt.
Kanskje du egentlig trenger å være alene.
Vent. Jeg vil gjerne ha selskap. Kom innenfor.
- Gjør det noe om jeg spiser? - Nei, og jeg har en tilståelse.
- Jeg har heller ikke spist. - Du løy altså.
Ja ...
Jeg liker deg bedre og bedre. Får jeg låne toalettet?
Liker du å bade naken?
- Da er det tid til dessert. - Var det ikke appetittvekkeren?
Det var det, men nå er det dessert.
Jeg hørte det godt, men det var ikke noe.
Skal vi si at jeg hørte det, men at det ikke var noe?
Skal vi ikke gå utenfor? Det er en fin kveld.
Jeg kan ikke se stjerner der jeg bor nå.
De har ventet på deg her. De har sikkert savnet deg.
Hva trodde du stjerner var da du var barn?
- Stjerner, planeter, andre galakser. - Er det sant?
Foreldrene mine likte ikke påskeharen og julenissen heller.
Da har de stjålet barndommens magi.
Virkeligheten kan være magisk.
Stjernenes lys når oss millioner av år etter at det forlot solene.
Noen av dem, -
- kanskje mange av dem, er lys fra verdener som er døde nå.
Men de skinner fortsatt.
Jeg holdt alltid øye med om lyset i dem ble slukt, -
- men jeg så det aldri.
De fortsetter bare.
- Hva er galt, Rebecca? - Kall meg Becky.
- Foreldrene mine kalte meg Rebecca. - Greit, Becky.
- Fortell meg om problemene dine. - Nei, du gråter allerede.
Å være her hos deg løser allikevel de fleste av mine.
Jeg liker deg, Stan.
Og det var deilig å kysse deg.
Men det jeg trenger akkurat nå er en venn.
- Jeg kan være din venn og elsker. - Det er ikke det samme.
Du har rett. Det er ikke det.
Foreldrene mine kranglet alltid.
Bare når de elsket var det fred.
Det eneste jeg alltid har ønsket er å bli en kvinnes beste venn -
- og elsker.
- La oss svømme en tur. - Vannet er kaldt om natten.
Så du håper bare at det vil kjøle meg ned litt.
Kanskje jeg blir tent av det kalde vannet.
- Kom igjen! - Du vet godt ...
Menn har visse lemmer som er mottakelige for kulde.
- Det er faktisk varmt. - Jaså?
- Det er iskaldt! - Jeg lyver jo.
- Det var det du likte med meg. - Å ja.
- Der fikk jeg deg! - Gjorde du vel ikke.
- Hvorfor skrek du da? - Jeg løy igjen.
Dessverre. Skrik lyver ikke.
- Au! - Hva er det?
- Det var noe som bet meg. - Det er nok en piratfisk eller hai.
- Sjøen er full av begge deler. - Det var noe som tok tak i meg.
Greit, Stan. Jeg har gått på den én gang.
Stan, hjelp meg!
- Hva er i veien? - Skynd deg å ringe til politiet!
- Har dere funnet noe? - Ikke ennå.
- Hvor nærme liket var du? - Så nærme.
- Og han var død. - Gå tilbake, miss.
Lik synker i starten og flyter først et døgns tid senere, -
- når det dannes gasser og liket begynner å råtne.
Hvis vi ikke finner ham, går det en stund før han kan finne oss.
Jeg har sagt at jeg lette etter Stan under vannet og ...
- Hvor er han? - Hvem?
Stan var med meg da det skjedde. Det var han som ringte til dere.
- Det er vel ikke Stan James? - Jeg vet ikke etternavnet hans.
Jeg vil råde deg til å holde deg unna Stan James.
- Hvorfor? Hva har han gjort? - Ikke noe ulovlig.
Like mye som jeg gjerne vil se ham, vil han ikke se meg.
Hvorfor har det noe å gjøre med det jeg fortalte deg?
Det har det sikkert ikke heller.
Vil du vise meg hvor du først så den savnede døde?
Første gang du så ham løp du altså oppe på bakken.
Da du så ham på nært hold, lignet han ikke den samme da?
Du sier altså at det var den samme mannen begge gangene?
At jeg ikke kunne se ham, fordi jeg stod langt unna første gang.
Det antar jeg, hvis du ikke har en annen forklaring.
Det er jo en annen forklaring. Som barn har du vel hørt historien.
- Nei. - Sjøen er kunstig.
Demningen ble oppført i 1928 for å oversvømme dalen.
Den oversvømte en hel by.
Ifølge historien ligger huset til en gammel mann 10 meter nede.
Den gamle mannen fortsatte å fiske her.
Med årene ble han senil. Han glemte alt unntatt dette stedet.
Til slutt ble han her, kort og godt.
Om vinteren frøs fiskesnøret hans fast i isen.
Så stod han bare her med istapper hengende fra haken.
Noen mener det skyldtes at han hadde gjort noe i huset.
At det skjuler seg en hemmelighet på bunnen av sjøen.
Hva skjedde med ham?
En vårdag kroket han en stor fisk, som trakk ham ned i vannet.
Liket ble aldri funnet.
Hvert 13. år vender han tilbake for å gjøre krav på et nytt offer.
- Hvorfor hvert 13. år? - 13 betyr ulykke.
Det finnes ikke uhyggelige historier uten at tallet 13 er med.
- Har andre dødd her? - Ikke før nå ... ifølge deg.
Det var mange ganger 13 år siden, hvis du er med.
- Kan du å fiske? - Nei.
Jeg er elendig. Jeg har aldri fått noe.
Forsiktig.
Den skal jeg ha til middag.
Miss Haster ...
Husk å holde deg unna Stan James.
Juryen frikjente ham, men jeg tror han drepte faren sin i fjor.
- Hva gjør du her? - Jeg leker.
- Hvordan kom du inn? - Gjennom terrassedøra.
- Jeg liker ikke å være hjemme. - Men du skal det.
- Hvor bor du? - Det sier jeg ikke.
I orden. Da kjører vi bare rundt til vi finner det.
- Hold opp med det. - Jeg er lei.
- Du skal sove i di egen seng i natt. - Greit, da er vi her.
- Vent litt! - Er det ikke moro?
- Jeg trodde du bodde her. - Det gjør jeg også.
Vann, vann kom til meg
ta meg med til steder jeg ikke kan se
og hold oss mykt i armene dine
og seil oss trygt vekk fra ulykke
vakre vann, mørkt og dypt
fortell meg hemmeligheter jeg kan holde på
for her sover kun de døde
uten noen ovenpå til å sørge eller gråte.
Hjelp!
Takk. Jeg så deg før og ropte på hjelp, men du hørte meg ikke.
Jeg er glad for at du hørte meg nå.
- Hva er galt? - Bli med meg.
Er det noen etter deg?
Jeg har den.
Kom igjen.
Du skulle ikke ha etterlatt meg hos politiet. De trodde jeg var gal.
- Sheriffen er ute etter meg. - Det fortalte han meg.
Han sa at du drepte faren din og forsvant.
- Ser jeg ut som en som kan drepe? - Gjør jeg det?
Nei.
Hør her.
Sheriffen er med i en narkoliga.
- Tror du han har drept faren din? - Kanskje ...
Eller en av kumpanene hans.
- Hold fast. - Det skal jeg.
Jeg tror ikke at du har drept faren din, -
- for jeg tror jeg drepte begge foreldrene mine.
- Men det var ikke meningen. - De er jo fortsatt døde.
Enten er de etter meg, eller så blir jeg sprø.
Jeg måtte flytte. Bare her har jeg vært lykkelig.
Becky. Jeg så barberbladene på badekaret tidligere.
Lov meg at du ikke begår selvmord.
Jeg kjørte deg nesten ned da jeg ville ta livet mitt i går.
Det ser ut til at jeg har sans for å ta med meg folk i fallet.
Hvordan kan du vite at du ikke ville dø av gassen også?
Jeg vil virkelig gjerne sovne i armene dine i kveld.
Men ikke legg an på meg.
På grunn av det som skjedde kan jeg ikke gå i seng med noen nå.
Bare rolig. Du har gjort meg for redd til å tenke på sex.
Det er noe galt ved sjøen her.
Jeg vet ikke hva det er.
Men det er der ute, og det venter på oss.
HENTER BILEN DIN. ER SNART TILBAKE. STAN.
Gå forut!
Fortell meg noe mer om hvordan de så ut.
De var fire. Mor, far og to brødre ...
- Og båten var blå og hvit. - Ja, hvordan visste du det?
En familie druknet i en blå og hvit båt her ... for 50 år siden.
- Hvem vinker du til? - Den lille jenta.
Far var sheriff den gangen. Han fortalte meg historien.
Han sa at det verste var da de ikke kunne finne likene.
Det var det verste av alt.
Unnskyld at jeg var grov mot deg. Slipp meg inn.
Nei, hør her. Du fant meg og prøvde å redde meg.
Jeg fortjente ikke å bli reddet. Slett ikke etter oppførselen min.
- Slipp meg inn nå. - Hva vil du meg?
Jeg har dårlig tid. Kom ut hit, så skal jeg gjøre det godt igjen.
Nei, du er død. Jeg er kanskje sinnssyk fordi jeg snakker med deg, -
- men jeg kan ikke hjelpe deg.
Å nei!
Jeg trodde jeg kunne slippe hvis jeg gjorde det godt igjen.
LOKAL GUTT MELDT DRUKNET
FREDAG DEN 13. JANUAR 1967
BARN FRA RUSHFORD I DØDSULYKKE
Hei.
Unnskyld at jeg løp forleden. Jeg ville ikke hjem.
Du tvang meg, og det gjorde meg sint. Bestemor sier jeg skal si unnskyld.
- Hva med å leke i sommerhuset mitt? - Det sa hun ikke noe om.
- Hun er virkelig gammel. - Si det til moren din.
Jeg har ikke noen. Hun dro av sted med far.
- Når kommer de tilbake? - Aldri. De sover evig.
- Det er leit å høre. - Men jeg er våken.
- Takk for unnskyldningen. - Får jeg leke hos deg igjen?
- Bare hvis du spør meg først. - Du er ikke særlig morsom.
Jeg må gå nå.
LOKAL JENTE FRYKTES DRUKNET
Unnskyld, men det er en barnebok jeg ikke kan finne.
Vil du hjelpe meg?
- Hvilken bok leter du etter? - "Den syngende gris".
- Takk.
Er det noe galt?
Den lille jenta stirrer på meg.
Hvilken lita jente?
- Hun har nok forsvunnet. - Bra, for hun skulle nødig stirre.
Greit, jeg vet hva du er og hva du ikke er.
Fortell meg hva som foregår ...
Du er voksen, så du kan da telle til 13.
Gi dere nå. Én gang til, og så går dere.
- Jeg går nå allikevel. Farvel. - Hils besteforeldrene dine.
- Hun var inne på barneavdelingen. - Nei, hun var ikke det.
Unnskyld. Hun har sikkert bare lekt gjemsel.
Jeg har vondt av deg.
LOKAL JENTE FRYKTES DRUKNET
Du er voksen, så du kan da telle til 13.
13 hva?
FREDAG DEN 13. JANUAR 1967
FREDAG DEN 13. JUNl 1941
LOKAL GUTT MELDT DRUKNET
VILL KJØRETUR ENDER I ISCHUA VANNLØP
BIL KNUST MANN DREPT
STOR SJØ ER LOKAL MULIGHET
DEMNING TIL TO MILLIONER DOLLAR
ØST-RUSHFORD: "SPØKELSESBYEN"
PÅ BUNNEN AV SJØEN
Det var der den første personen forsvant i sjøen i 1928.
Det var der jeg fant den døde fiskeren i vannet i går også.
Det betyr ikke noe ... ennå.
Der borte så jeg familien drukne i båtulykken.
Kom, vi har bare så vidt startet.
Her er alle stedene folk har druknet siden sjøen ble til.
Hvis fiskeren er dette årets offer, er det ikke lenge til ...
Nei, han er allerede på utkikk etter et offer. Det har ikke skjedd før.
- Hvorfor skjer det nå da? - Fordi han er det 13. offeret.
- Ender det sånn? - Nei, det har endret på det.
Men til det verre.
Jeg er redd for at de vil komme tilbake og kreve 13 nye ofre.
Hvis det er sant, er det hit de vil komme.
I 1967 kjørte en bil med to mennesker ut i sjøen der borte.
Der er det!
Blir de som drukner her aldri funnet?
Jo, men bare hvert 13. år.
Hit førte veien til byen som ligger under vann nå.
- Er det sant? - La oss se ...
"En nabo hørte et skudd og så Jake og Mary Collins her 13. nov. 1941."
"John holdt sin kones blodige hode i armene sine."
"De var tilsynelatende forbundet med en kjetting."
"Så forsvant de ned i sjøen, og har ennå ikke blitt funnet."
Pass på!
- Hva? - Løp!
- Ser du dem ikke? - Nei.
- Slipp dem! - Becky!
Det er ingenting, Becky.
Ingenting.
Sjøen er full av lik. Først de gamle fiskerne, nå de nye.
Hvert 13. år forsvinner det noen den 13. dagen i måneden.
- Hvorfor er 13 så skremmende? - Jeg har ikke bemerket det før.
Det var et uheldig tall, da Judas var 13. gjest i den siste nattverd.
Moren min var alltid redd for fredag den 13. Da ble han korsfestet.
Både det hebraiske og greske navnet for "Satan" kan ganges med 13.
I Bibelen er det mange referanser til opprør, forfall og korrupsjon.
Mest av alt til synd og bot.
Guds 13. egenskap er evnen til å la sønnene bøte for faderen.
Et annet berømt øyeblikk finner sted i det 13. verset, -
- hvor Gud forteller Noa at han vil oversvømme Jorda.
Ikke la oss gjøre problemet større med Bibelen.
Man kan velge ethvert tall i en bok og få noe ut av det.
- Det er bare et matematisk triks. - Så glem Bibelen.
I en stokk tarotkort er det 13. kortet dødskortet.
Ja, det står også at det kan tolkes som en transformasjon ...
... eller forandring.
Egypterne var de første som utviklet overtro mot tallet.
De mente det var 12 trinn på stigen til evig liv og viten.
Og at det 13. og endelige skrittet gjorde en udødelig.
Det høres da ikke så verst ut.
Nei, for egypterne var 13 forbundet med udødelighet og hell.
Men vi er ikke de gamle egypterne.
Greit, da spiller jeg med.
Jeg gir tallet 13 skylden. Mange er redde for tallet.
Det er mange grunner til at de burde være redde.
Men det er for mye her som ikke stemmer.
Mange har druknet her i sjøen og har blitt funnet. Det er bare et sagn.
Jeg skulle ønske du hadde rett. Bare fortsett ...
Hva med båtulykken du trodde du så utenfor? Det har ikke skjedd.
Hva med jenta du trodde var et spøkelse, men som bibliotekaren ...
- Jeg så det faktisk skje. - Kanskje.
Men det skjedde ikke i virkeligheten. Det er ingen lik eller vitner.
Jeg var rett ved siden av deg, og jeg verken så eller hørte noe.
Så jeg hallusinerte, hadde vrangforestillinger.
- Jeg vil ikke antyde ... - Det kan jeg faktisk gjøre noe med.
Jeg kan ta noen av disse. Jeg har hatt noen episoder før.
Ikke som dette, men jeg har det skriftlig at jeg er gal.
Jeg vil ikke antyde noe som helst, Becky ...
Men hvis de hjelper ...
Du er heldig som har disse til å løse problemene dine med.
Har du rett, er det bare jeg som er i fare, men tar du feil ...
Hva er det, Becky?
Hvis jeg fortalte deg det, ville du tro jeg var sprø.
Ta dem, Becky. Vi kan dra. Dette stedet er problemet.
Bare jeg hadde hatt piller da faren min døde.
Det er stedet her og minnene om foreldrene dine. Jeg hater stedet.
Ikke si at du ikke kan se det.
Jøss!
Jeg ser det. Jeg tror ikke på det, men jeg ser det.
Alt du sa du hadde sett.
Men båtulykken kunne ikke skje før paret døde. Det var rekkefølgen.
- Jeg kan ikke la sheriffen ... - Det er i orden.
Jeg er ikke sprø allikevel. Dra hjem, så kommer jeg innom.
Dexter?
- Godt nytt? - Nei, men vi fant likene.
Vi har funnet et til!
Det skulle ikke være et til.
Frank, lån meg lykten din.
Klar? Greit ...
Det var mannen jeg fant ved bredden forleden kveld.
La oss se på mordene du så ved den gamle veien.
- Sheriff. - Kom inn.
Vi har funnet to lik til. Det ene er den lille Thompson-jenta.
Sånn ser de ut, hvis de ligger i sjøen lenge nok.
Byen er for liten til et likhus.
Brua til likhuset i Oak's Peak er oversvømt av alt regnet.
De kan ligge her i natt, til rettsmedisineren kommer i morgen.
De har vært i vann under en uke, unntatt den lille jenta og han her.
- Det er vanskelig å se hvem ... - Ellers takk.
Han er den verste. Fiskene har vært glade i ansiktet hans.
Den lille jenta er overraskende godt bevart.
- Huden faller jo av beina. - Det burde ikke være noen hud.
Det er ganske fascinerende.
Hvis vi kan få svar på disse ... så vil sjøen være tom.
- Sjøen avgir endelig sine døde. - Det burde være 13 nye i år.
Burde? Hva snakker hun om, sheriff?
Se til de døde, du. Jeg interesserer meg mer for de levende.
Bli med hit. Jeg har bruk for en kvinnes hjelp med Thompsons.
- Jeg trodde det var forlatt her. - De har ikke råd til å pusse opp.
Dere rike med hus ved sjøen aner ikke hvordan det er å bo her om vinteren.
- Jeg mente ikke noe med det. - Bare vi ikke skulle dette.
- Kom hit, kjære Flora. - Hva er det?
De var tvillinger.
- De ligner helt på hverandre. - Visste du at de hadde tvillinger?
Jeg møtte dem aldri, men visste at det var en søster. Hvorfor?
- Jeg trodde ellers ... - Hvorfor er dere lei dere?
Vi er både lei oss og glade.
For sheriffen og damen fant søsteren din i sjøen.
- Det er da ikke noe videre. - Ikke det?
Hun har fulgt etter meg hele sommeren.
- Har hun snakket med deg? - Ja. Hun vil svømme med meg.
- Jeg ville spørre henne om mer. - Vis meg den neste drukningsulykken.
Kom.
Si hva som skjedde her.
En mann hoppet ut fra demningen 13 år etter familiens båtulykke.
Det må ha vært et ensomt sted å dø.
- Ser du noe? - Nei.
Hva kan vi gjøre? Jeg kunne ikke redde de andre.
Da var du alene. Nå tror jeg på deg. Det må bety noe.
Jeg vet ikke ...
Jeg vil heller være sprø enn å se denne syklusen fortsette.
Det er en syklus. En naturlig syklus.
Men sjøen var en liten elv en gang, før den ble demt opp, -
- så kanskje vi også kan bryte mønsteret her.
Tror du det?
Jeg har møtt avsporte foreldre med avsporte barn i generasjoner, -
- helt til en av ungene stritter imot. Det skal bare en til.
Det må være et helt spesielt menneske.
Det krever ikke noe spesielt å være god ... eller ond.
Det kan være vinden som fikk et tre eller en stein til å falle.
- Kom inn. - Sheriff, en bil har kjørt i sjøen.
- Det skulle være neste hendelse. - Kanskje vi gikk glipp av denne.
Jeg blir her, men få legen til å hente miss Haster på veien.
- De er her borte. - De?
Vi fikk dem ut av bilen før den sank. Kjører du dem ikke til stasjonen?
Jo, gjerne.
Vi har vært heldige. Vi kunne ha vært døde nå.
- Er de andre uskadde? - Hvem?
Jeg mistet kontrollen over bilen, fordi jeg så to stå på veien.
- To ... Et par som dere? - Ja. Hvorfor?
Jeg tenkte bare ...
Ikke tenk over det, men ikke kjør ned den veien foreløpig.
Hallo. Bli der.
- Du så altså ... - Mener du vennene våre?
- Ja, men de er i god behold. - Jeg trodde også jeg så vår venn.
Han lignet ham du beskrev, men han har forduftet.
Det bryter mønsteret. Er det over da, tro?
Hvem vet? Men vi har gått glipp av festen i kveld.
Jeg kjører tilbake til rådhuset. Dra hjem.
- Jeg vet ikke helt. - Det er en ordre.
Folk er i live denne gangen. Du har gjort deg fortjent til det.
- Takk. - God natt.
Noen hjemme?
Jeg vil ikke være alene i natt. Jeg drar over til Stan.
Er det deg, Rebecca?
Kom tilbake. Jeg snek meg inn, fordi jeg ikke vil være alene i natt.
- Du er da ikke alene. Jeg er her. - Jeg får ikke snakke med deg mer.
De sier alltid noe. Du må da ikke høre etter bestandig?
- Nei. - De snakker for mye allikevel.
De skulle ha fortalt meg at jeg ikke måtte svømme for langt ut.
Det er jeg likeglad med nå.
Vann, vann kom til meg
ta meg med til steder jeg ikke kan se ...
Becky. Jeg er glad for at du er her.
- Jeg ville ikke være alene i natt. - Det behøver du ikke være heller.
Hold oss ømt i dine armer
og seil oss trygt unna ulykke
vakre vann, mørkt og dypt
fortell meg hemmeligheter jeg kan holde på.
Er du sikker på dette?
Nei.
Men jeg kan ikke fortsette å leve i en boble.
Jeg kan ikke leve sånn. Det vil jeg ikke heller.
Det er vår skjebne å være sammen.
Vann, vann kom til meg
vis meg ting bare jeg kan se
og dulm min sjel så jeg kan sove
i det dype, dype vann
drøm en drøm om et fjernt sted
hold ikke kjærligheten skjult i dag
morgendagen opprinner denne dagen forsvinner
det finnes ingen speil bare glass.
- Hva gjør du? - Unnskyld.
Jeg hadde mareritt, så jeg tuller bare rundt.
Som du vet har jeg nettopp kommet tilbake hit.
Jeg bruker ikke dette rommet så mye.
- Vi kjører til rådhuset. - Så vil sheriffen ...
Han er ikke der.
Jeg har virkelig bruk for at du blir med meg.
Greit.
Hei. Hvor er alle?
Jeg vet ikke. Men likene utenfor har fått oss til å gå inn hit.
Legen ser fortsatt på de "spesielle" likene.
- Han trengte mer tid på dem. - Han liker jobben sin.
Ja, gjett om...
Venter du ikke her? Jeg er snart tilbake.
Jo.
Doktor Bloch?
Søvnapné får meg til å gispe i søvne.
Du trodde nok at jeg stod med hendene begravd i et lik.
Noe i den stilen.
Hva var du i gang med?
Jeg vet kanskje hvem dette er. Hvis jeg kan finne et arr på ryggen.
Huden er nærmest oppløst, så det er vanskelig å finne arr.
Arrene var på overflaten, men ribbeina var kanskje knekt.
Det kan vi da se på.
Der har vi det.
Hvem er dette egentlig?
Jeg har tatt dem med for å identifisere den lille jenta.
Hun venter her inne.
Hei, Stan. Eller hvem du nå er ...
- Ser du ham? - Hva snakker dere om?
Stan, huset ditt ser ubebodd ut, fordi du ikke er i live.
Ja, det sier jo alt.
Jeg sjekket et av likene. Det har brukket ribbein, som deg.
Se når dere er klare.
Herregud. Det er henne!
Ikke gråt, bestemor. Jeg er ikke ordentlig død.
Det hørtes ut som et skrik.
La oss dra herfra.
- Hvor har det blitt av dem? - Glem det. Kom!
- Bli hvor du er. - Det vil jeg ikke.
- Hvem av oss liker du best? - En bestemt eller begge to?
Det kommer an på hva jeg har lyst på.
Kropp og sjel.
Jeg kan ikke gjøre dere noe vondt ...
... men det vil andre gjøre.
- Hva skal vi gjøre? - Det er enkelt.
- Vi stikker. - Hva er det?
- Han er helt våt. - Jeg falt i vannet ved demningen.
- Det gjorde du sikkert. - La oss bare komme oss av sted.
Selvmordet ved demningen ... Du var offeret hans.
Vi blir alle ofre hvis vi ikke drar herfra nå.
- Ta pulsen hans. - Han er like mye i live ...
Som den lille jenta?
Bare gjør det. Det tar ikke lang tid.
Det er ikke nødvendig.
- Det gjør ikke vondt når du er død. - Ta meg i stedet.
Jeg likte deg. Men vi må alle ta noen.
Og nå er tiden inne ...
- Hvorfor skjer alt dette? - Nå gjelder det bare å overleve.
Ta den korteste veien ut av byen, lengst unna sjøen.
- Hva med deg og Flora? - Bare jeg visste det.
Redd dere selv. Vi vil gjøre hva vi kan.
- Hva med oss? - Unnskyld at jeg tvilte på deg.
Hva gjør vi?
Vi tar den korteste veien til sjøen. Sheriffen vil drukne Bloch der.
Ikke dø ...
... ennå.
Vi kommer for sent.
Nei, det gjør dere ikke.
La oss få det overstått. Du har bare 13 minutter.
Hvis du ikke dør på rett tidspunkt, fortsetter alt sammen.
Nemlig, Rebecca. Du er det 13. offeret. Tallets styrke.
Da jeg var i live syntes jeg det var noe tøys, men nå vet jeg bedre.
Matematikk er det universelle språk.
Tall styrer hvordan alt lever, arbeider og dør.
Ikke vær redd meg.
Stan, nå er det slutt med å spille helt.
For 13 måneder siden druknet den lille Thompson-jenta.
13 uker senere kunne ikke Stan gjøre annet enn å drepe faren sin.
- Det var et uhell. - Muligens.
Men du ønsket at det skulle skje, -
- og du følte deg skyldig nok til å ville begå selvmord.
Kanskje det, men jeg tok ikke mitt eget liv.
Nei, Stan. Det gjorde du ikke.
Den lille jenta førte deg i døden.
Det skjedde der du møtte Rebecca først.
Det var det stedet Stan hjemsøkte.
Det var ingen som savnet deg. Ingen som likte deg.
Verken den alkoholiserte faren din eller horemora di, -
- som forførte den eneste rettskafne mannen her i byen ...
Du var ei lus, Stan. Vær noe annet i døden.
Drep henne. Hun har alltid vært offeret ditt.
Du holdt henne i live, men nå er tiden inne.
Nei.
- Hold deg unna meg! - Han løy. Jeg er her for å hjelpe.
Hold deg unna!
Hjelp!
Slutt deg til oss.
Her er vi alle.
Alle du elsker dør, fordi det er din skjebne å skulle være en av oss.
- Tror du hun gjør det? - Selvfølgelig.
Hun elsket meg og tror at hun drepte meg.
Det er for mye for henne.
- Jeg håper sannelig du har rett. - Håp alt du vil!
Jeg kjenner henne. Jeg var det eneste som holdt henne i live.
- Hånden din er varm. - Det er fordi jeg er levende.
Jeg var alltid sterkere enn søsteren min.
Ikke engang spøkelsene kunne se forskjell på oss.
Jeg ventet bare på at jeg kunne ta deg fra dem.
Du må holde pusten.
Kom nå.
Hvor mye lenger?
Vi har vunnet!
Nå kan vi forlate den døde sjøen og leve og drepe som vi vil.
Er det ikke fantastisk?
Du eldes jo ...
Det kan ikke stemme.
Du tar livet av meg, Beck.
Hun er det 13. offeret.
Vi fikk ikke brutt syklusen, men den fortsetter.
Hun vender tilbake, -
- og det fortsetter -
- til 13 nye ...
Klarer du det? Bra. Bli her.
- Du skulle ikke ha drept faren din. - Du drepte begge foreldrene dine!
Gjorde jeg vel ikke.
Tror du hun kommer til å føle seg ensom nå?
Nei, hun drømmer søtt.
Ingen er ensomme når de drømmer.
Jeg har bestemt meg for å bli voksen. Jeg vil bli som deg.
Er det noen hjemme?
Det håper jeg ikke.
Det er litt for sent nå, ikke sant, Becky?
For sent ...
For sent å gråte over noe som ikke var din skyld.